I början...
skapade Hashem tre slags varelser.
Änglarna.
Djuren.
Och människorna.
Änglarna skapade Han ur sitt rena ord.
Änglarna har ingen önskan att göra nåt ont.
De kan aldrig avvika från hans ändamål.
Djuren styrs enbart av sina instinkter.
Även de följer sin Skapares befallningar.
Toran anger...
att Hashem tillbringade nästan sex hela dagar med att skapa-
- och forma dessa varelser.
Så, strax innan solnedgången-
- tog han lite jord-
- och formade den till man och kvinna.
En eftertanke?
Eller kronan på Hans verk?
Vad är då det här?
Man?
Kvinna?
Det är en varelse med makten att trotsa.
Vi är de enda av varelserna-
- som har en fri vilja.
Vi hänger-
- mellan änglarnas klarhet och djurens lustar.
Hashem gav oss val, vilket är både en förmån och en börda.
Därför måste vi välja-
- det trassliga livet... vi lever.
Ring efter ambulans.
Rav.
Öppna ögonen.
Ta ett andetag.
Så du var 15-
- när du skaffade din första tatuering?
Den gjorde riktigt ont.
Den gjorde ont och så var det Jesus där.
Jesus gjorde verkligen ont.
Den är underbar.
Har du fått det du behöver?
Ja, det här är fantastiskt. Tack. Går det bra för dig?
Snart måste jag röka.
Fem minuter till?
Jag ordnar det.
Sänk hakan lite.
Det är fint när du ler lite.
- Ronnie. - Inte nu.
Ronnie.
Du måste prata med den här mannen.
Hej.
- Ja. - Är Dovid här?
- Ja. - Tack.
Rabbin, nån är här för att träffa er.
- Vem är det? - Det sa hon inte.
Tack, Naomi.
Dovid.
Ronit.
Vi väntade dig inte.
Inte?
- Jag trodde... - Jag önskar dig ett långt liv.
Tack.
Förlåt mig. Jag glömde.
Kommer du direkt från flygplatsen?
Ja.
Ja, jag ska ta in på ett hotell.
Folk är här för att hedra ledaren.
Visst.
Mår du bra?
Ja.
Hur dog han?
Lunginflammation, i slutänden.
Jag hittar nånstans att ställa den.
- Ta den här. - Jag kommer tillbaka.
- Visst. - Tack.
Hej.
Ronit.
- Fruma? - Det är verkligen du.
Moshe!
Ronit, du är här.
Självfallet är du här.
Hej.
Fruma.
Ronit.
Morbror Hartog.
Hur mår du?
Jag mår bra.
Jag önskar dig ett långt liv.
- Ja. - Ta av dig jackan.
Se så... och sjalen.
- Nej, jag behåller den. - Och handskarna.
Fruma.
Så...
Du kom.
Mår du bra?
Finns det kaffe?
- Kan jag få lite? - Kom.
- Dricker du det fortfarande svart? - Ja, tack.
Jag beställer strax en taxi.
Stanna här, Ronit.
Nej, det är ingen fara. Tack.
Stanna kvar här.
Är det säkert?
Tack.
Så du kom...
för att sörja ledaren?
Varför skulle jag annars komma?
Du har aldrig varit förutsägbar.
Är du fortfarande arg på mig?
Du åkte väldigt plötsligt.
Är du gift?
Sen när?
Sen en tid tillbaka.
Berätta mer. Vem är hon? Känner jag henne?
Herregud, det är väl inte Hinda?
Dovid, du gifte dig väl inte med Hinda från Hendon?
Jo, det gjorde du. Du gifte dig med Hinda. Nej, jävlar, Dovid.
Nej.
- Jag gifte mig inte med Hinda. - Det är bra.
Då återstår ungefär 20 andra kvinnor som är identiska med Hinda.
- Varför ser alla exakt likadana ut? - Var inte elak.
Hej, Esti.
Ronit. Hur mår du?
Jag är...
här - vilket är märkligt.
Hur mår du?
Jag önskar dig ett långt liv.
Tack.
Du ser väldigt-
- New York-aktig ut.
Du ser väldigt religiös ut, Esti.
Ska jag bära ut mer mat?
Nej, låt det vara. Vi kan väl prata?
Varför kan inte Dovids fru göra det när hon kommer?
Vem är mrs Kuperman, Esti?
Nån vi godkänner?
Ronit tänkte ta in på hotell.
Jag sa att hon borde bo hos oss.
Ja.
Det måste du göra.
Jag bäddar ut sängen i extrarummet.
Jag gör det. Det är ingen fara.
Ni är gifta.
Ja.
Ja, det är vi, Ronit.
Ingen har berättat det för mig.
Varför inte?
Du försvann.
Okej.
Man får gratulera, då.
Nej, nej. Snälla.
- Kom. - Okej.
Ceremonin blir en stor händelse.
Så du och Esti har gift er?
Vi tre höll alltid ihop.
Ja, du åkte.
Då blev vi två kvar.
Jag hade kommit om du hade sagt att han var sjuk.
Han ville inte att du skulle få veta.
Han blev väldigt svag mot slutet.
Han ville nog inte att du skulle se honom sån.
Du borde ändå ha ringt mig.
Det har varit en tuff vecka, Ronit.
Snälla?
Min pappa har precis dött.
Jag vet.
Jag vet. Jag var där.
Du lät mig åtminstone få veta att han var död.
Det är viktigt att den här veckan genomförs med vördnad.
Vördnad?
Det är det viktigaste av allt.
Självfallet.
Förlåt att det är lite stökigt.
- Jag ska hämta galgar. - Tack.
Vad?
Ser jag äldre ut?
Det var inte det jag tänkte.
Jag ser trött ut.
Det gör vi alla.
Esti, vill du att jag bor nån annanstans?
Gör som du vill.
Kan man öppna fönstren?
Nej.
Om du vill röka måste du gå ner.
Här.
En extra filt.
"Rav Krushkas död är ett hårt slag för de engelska judarna.
Han var en stor profil inom tron. Dessvärre lämnar han inga barn."
Dåligt utförd journalistik.
- Det hade gjort honom upprörd. - Inga barn.
Den som skrev var säkert 12 år.
Glöm det.
Alla älskar honom så mycket.
Jag brukade undra om jag älskade honom lika mycket som de gör.
Ibland undrade jag om jag älskade honom alls.
Du är hans dotter.
Men han stod dig närmare.
Han gillade att undervisa mig.
Då så.
Se till att sova lite, Ronit.
Godnatt. Just det, jag tog med...
Jag tog med den här... till dig.
Det är...
- Det är dina foton. - Ja.
Underbart.
Tack.
Nöjet är mitt.
Godnatt.
Är det bra att vara gifta?
Ja.
Vi är väldigt lyckliga.
Godnatt.
Mår du bra?
Det är min pappa.
Mår du bra?
Ja.
- God morgon, mrs Kuperman. - God morgon. Hur mår du?
- Bra, tack. - Vad bra.
- Hur har din vecka varit? - Bra.
- God morgon, flickor. - God morgon.
Till en början. Hon har aldrig hållit lektion ensam, men nej.
Bra.
Jag uppskattade verkligen ledigheten.
Självklart. Det är skönt att ha dig tillbaka, Esti.
Tack.
God morgon, flickor.
God morgon, mrs Kuperman.
Jag har saknat er.
- Yosef. - Rabbin.
God morgon.
- Dr Rigler. - God morgon.
Hur går det med talet?
Jag jobbar på det.
- Det blir en underbar ceremoni. - Hoppas det.
Ledaren hade varit så stolt över dig.
Det uppskattar jag.
Ronit Krushka bor hos er.
Ja.
Goddag.
"En knippe myrra är vad jag älskar.
Den ligger mellan mina bröst om natten.
Min älskade är som en knippa hennablomster-
- i Ein-Gedis vingårdar."
Handlar det om sensualitet?
Det är så äkta kärlek visar sig.
Kan det även vara...
att mellan en man och kvinna, så finns nåt högre än det?
Men ska inte referenserna till sensuella nöjen hedra den fysiska kärleken här?
Njutbarheten i den kärleken blir härmed den högsta.
"Du förstår, du är vacker, min kära...
Du är vacker.
Dina ögon är duvor.
Du är stilig, min älskade. Njutbar.
Och vår säng grönskar."
Kan jag få en bit äppelstrudel?
Kan jag även få en sån här?
Linzerkakan?
- Linzerkaka? - Ja.
- Tack så mycket. - Tack.
Vill du välja?
Ja, okej.
Ljus...
Vad? Är nåt fel?
Det är bara morbror Hartog.
Nej, och rabbin och rebbetzin Goldfarb.
Bjöd han ändå in mig?
Nej, jag bjöd in dig.
- Kom igen. - Okej.
- Mår du bra? - Ja, då.
- God shabbat. - God shabbat.
God shabbat.
Vi förstod första gången. Du behöver inte förklara.
Hon ska alltid förklara skämt. Det är problemet.
Han kan aldrig släppa det.
Han nämner honom dagligen.
- Det är otroligt. - Vad för slags namn är "Andy"?
Han har bara sitt namn att kommentera.
Nej, jag har nåt mer att säga. Han är ynklig.
- Det är det andra. - Förlåt. Jag älskar min son.
Det här är hans egen far som talar.
- Vad säger du? - Jag älskar honom.
Vår yngsta, Basha, har precis fått sin andra son.
De har döpt honom till Daniel efter min far.
De bor i Australien. Det är för långt bort.
Melbourne.
37 barnbarn.
Inte illa.
Vi såg dina bilder i en tidning.
Det var bilderna på tvillingarna som du visade oss.
De kallade dig "Ronnie Curtis".
Det är mitt yrkesnamn.
Vad är det för fel på ditt riktiga namn? Du borde vara stolt över det.
Konstnärer byter namn ibland.
- Inte sant, Moshe? - Jo, Fruma.
Kvinnor byter namn varje dag.
De tar sin makes namn och deras egen historia utraderas.
Inte sant?
Jag skulle inte säga "utraderas".
Den är inte borta.
Ja, de gör det.
Ronit, du är så lik din mamma.
Börja inte.
Tycker du inte att hon har Leahs ögon, Moshe?
Jo, hon har vackra ögon.
- Hon är en skönhet. - Morbror...
Din kära syster gick bort alldeles för tidigt.
Och nu ledaren.
Det här måste vara en hemsk chock för dig, Ronit.
Du bor inte här, då blir det en chock. Självfallet.
Vi väntade oss inte att få se dig.
- Jag är ledsen att göra er besvikna. - Ronit.
- Mer kaffe? - Nej, tack.
Jag vill gärna prata med er om huset.
- Inte på shabbaten. - Förlåt.
Kom till kontoret.
- Vi pratar om det där. - Okej.
Du får ta med dig din mammas ljusstakar, Ronit.
- Från huset. - Ja, självklart.
- Ge dem till dina barn. - Jag vill inte ha barn.
Jag tänker inte skaffa barn.
Ta vara på dem och ge dem i arv.
Ja. Jag vill faktiskt sälja huset, morbror.
- Kan du hjälpa mig med det? - Nej, snälla. Inte nu.
Jag kommer att behöva hjälp.
- Ja, men inte... Ronit. - Förlåt.
Hur gammal var du, Dovid-
- när Rav tog sig an att undervisa dig?
Var jag 13?
Ja, 12-13 år.
Dovid har gjort ett bra jobb.
Ett fantastiskt bra jobb.
Mycket har förändrats sen du bodde här. Vi har mycket problem.
Bostäder och jobb...
Ungdomarna.
Det har även förekommit droger.
Folk kanske skulle sluta skaffa så många barn.
Det är inte så att vi inte kan hantera det.
Och du är inte gift.
Du måste hitta nån.
- Det är inte kul att åldras ensam. - Jag är sällan ensam.
Jag har underbara vänner.
Jag antar att du har väldigt kul, men det går över.
Men att vara gift är...
Det är så det borde vara.
Är det? Är det så det borde vara?
Eller är det bara ett institutionellt krav?
Ronit, sluta nu.
Låt säga att jag blev kvar här i ett år.
Låt oss fundera på det. Jag skulle bli bortgift med vem som helst-
- och efter tio år i ett kärlekslöst äktenskap-
- kanske jag hade tagit livet av mig eller känt för att ta livet av mig.
Jag har grym jetlag, så jag bör nog...
Jag går nu.
Vi ses hemma.
Det var kul att träffas, rabbin, rebbetzin, Fruma.
God shabbat, raring.
Morbror, tack för middagen.
- Vi ses... - Varför går du inte med henne hem?
- Jag kommer ikapp er. - Okej.
Förlåt.
Tack. Det var underbart gott.
- God shabbat. - God shabbat.
Ronit.
Varför är rebbetzin Goldfarb så elak?
Hon lever ett gott liv. Vad vill hon?
Vad är det alla vill?
Vad vill du egentligen? Vet du det?
Ja, det vet jag.
Jag vill att min pappa ska veta att jag älskade honom.
Tror du att han visste det?
Ja, det gjorde han.
Han måste ha vetat det.
Jag beklagar verkligen, Ronit.
Ledaren...
Du har mist din pappa.
Så, om du bara vill... Du kan bara...
- Han tar emot nu. - Tack.
Peruken?
- Hej, Ronit. - Hej.
- Ska vi gå upp? - Okej.
Kom in.
Varsågod och sitt.
Ronit.
Jag har blivit djupt religiös!
Snälla, skämta inte.
Så...
Här är nycklarna så du kan hämta personliga ägodelar.
Det är många nycklar.
Hjälper du mig att sälja det?
Paragraf tre.
"Rav Shlomo Krushkas sista vilja och testamente."
Rav Krushka-
- må han vila i frid... överlät huset-
- och allt däri till synagogan.
- Jag beklagar om det är en chock. - Nej.
Det är bara ett hus.
En far bör ha ett barn som tar hand om honom under hans sista timmar.
Jag visste inte att han var sjuk.
Hur ska du veta det när du inte är här?
Du var allt han hade kvar.
Jag vet.
Det måste vara smärtsamt för dig...
att inte få ledarens förlåtelse.
Hej, mrs Kuperman.
- Hej, Shmuli. - Hej.
- Hej, Rivkah. - Hej, Esti.
- Du ser toppen ut. - Tack.
- Mår alla bra? - Ja, då.
Så bra.
Vi uppskattar all hjälp, Esti.
Självfallet.
Hej, Shayna. Hej!
Så söt.
Jag såg precis Ronit.
- Var? - Hon gick ner för gatan.
Hon är inte alls förändrad.
Nej.
Det är hon inte.
Okej, då.
- Vi ses. - Hej då.
- Hej då, mrs Kuperman.
Såja, såja.
Ronit?
Du har peruk på dig.
Nej.
Här. Låt mig.
Så där.
Tack.
Ursäkta röran. Jag...
Din morbror sa att han skulle ta hand om allt.
Han ville inte att vi skulle röra nåt...
innan de för bort allt.
Han har överlåtit allt till synagogan.
Hade du velat ha det?
Ekonomisk frihet? Nej.
Det hade varit för enkelt.
Men det hade varit trevligt om han bara hade nämnt mig i sitt testamente.
Lämnat en pipa åt mig.
Jag vet.
Jag går inte på ceremonin.
- Vad? - Det finns ingen mening att jag stannar.
Jag ändrar min biljett.
Men...
Vet du vad som stör mig? Att jag aldrig fotograferade honom.
Han satt här inne hela dagarna och läste Toran-
- kommentarerna om Toran, anteckningarna om kommentarerna-
- och diskussionerna om anteckningarna.
Det innebar att vi kunde göra vad vi ville.
Esti, tycker du att jag ska åka hem tidigare?
Nej.
Nej, jag tycker inte att du ska åka alls.
Tack.
Ronit.
Esti.
När jag såg dig, så...
Jag också.
Esti, Esti...
Åh, nej.
Förlåt mig.
Nej, det är...
Det är ingen fara.
Jag är så ledsen.
Det är okej.
Du är lik din mamma.
Ronit, mår du bra?
Det var jag som ringde till synagogan-
- i New York, så du skulle få veta.
Jag ska bara ta lite luft.
Varför gifte du dig, Esti? Varför åkte du inte bara?
Minns du vad ledaren brukade säga om äktenskap?
- Nej. - Jo, det gör du.
"Ska du åldras ensam?"
Nej, nej. "Ska du åldras utan familj, utan lycka?
Dovid är en bra kille.
Han har ett generöst hjärta och han är galen i dig. Gift dig med honom."
Så allt blev okej när jag åkte?
Nej.
Jag var sjuk.
Vad för sjuk?
I huvudet.
Ledaren var orolig för mig-
- och om jag måste ligga med en man, varför inte med vår bästa vän?
Åh, Esti...
Jag tror att han kände att äktenskap skulle bota mig.
Det har inte varit fullständig katastrof.
Och det är bra nog?
Måste du ha sex varje fredag?
- Det förväntas. - Rena medeltiden.
Det är inget krav.
Ingen blir slagen om man inte känner för det.
Vad hände med dig?
Inget.
Du hände.
Sen började jag undervisa och då blev det viktigt.
Du kan undervisa var som helst.
Jag älskar verkligen flickorna.
Och jag ger dem ambitioner.
Att göra vad? Trycka ut sju barn och vara en god hustru?
Låt bli. Jag är en bra lärare.
Jag hjälper dem värdesätta sig själva.
Okej, men du då?
Det är jag.
- Va? - Vad?
Vill du ha en cigarett?
Nej.
Och du? Är du lycklig?
Ja, det är jag.
Har du varit med andra kvinnor?
Nej.
Inte på riktigt.
Och du?
Nej.
Men, Esti...
tycker du fortfarande bara om kvinnor?
Din väska är...
Vad?
Den är extremt erotisk.
- Får jag prova den? - Nej.
Du är inte religiös nog. Du får ingen.
Snälla.
- Nej. - Bara en snabbis. Kom igen.
- Snälla. - Visst. Prova, då.
Vilken sexig väska, raring.
Barn, då?
Jag har tre i väskan. Alla är rödhåriga.
Jag tycker att det passar mig.
Det var här du kysste mig första gången.
Det är galet att du är här.
Helvete!
Ronit?
Är det du?
- Ja. - Vad gör du här?
Jag går runt på gamla marker.
Det här är min make, Lev.
Det här är Ronit, ledarens dotter.
Minns du? Jag berättade för dig om henne.
Hur mår du, Lev? Hej.
Jag hörde att du skulle gå på ceremonin.
Ledaren var en stor man.
Ja, jag vet. Jag är hans dotter.
Vill ni ha en cigarett?
Var det rebbetzin Kuperman?
Nej.
Esti!
Mår du bra?
Ja, då.
Esti.
Jag kommer ut om en minut.
Vad har hänt?
Vad?
Vad har hänt?
"Det är sant. Det finns magi häri.
En sibylla, som numrerat världen.
Solen skulle resa 200 omlopp.
I hennes profetiska vrede syddes arbetet ihop.
Silkesmaskarna helgades-
- och färgades i mumien som den skickliga bevarade av ungmörs hjärtan."
Jättebra, Sara.
Vad är det som utmärker sig i pjäsen så här långt?
Näsduken - med jordgubbar på.
Och varför är den viktig?
Någon?
Minns ni vad Othello sa om hur den blev till?
Ja, Rina.
Han säger att det röda har färgats med en oskulds blod.
Det stämmer. Ja?
Och lögnerna.
Lago ljuger bara alltmer och man vet inte varför.
Och dödandet, mrs Kuperman.
- Det var hemskt. - Ja, det var det.
Hennes död är väldigt chockerande.
- Ursäkta att jag stör. - Ingen fara.
Mrs Shapiro vill träffa dig.
Tack. Jag går dit på rasten.
Genast, sa hon.
Fortsätt läsa scenerna i par. Jag kommer strax. Tack.
God morgon, flickor.
God morgon, ms Scheinberg.
Fortsätt läsa från där ni slutade.
Kom in, Esti.
Mrs Shapiro.
Vi skulle bli så glada om du fortsatte utföra ledarens arbete.
Det finns alltid hinder där det finns utmaningar.
Det vore svårt att leva upp till ledaren...
- på ett meningsfullt sätt. - Och din fru.
Skulle hon stötta dig om du övertar synagogan?
Ja, Esti stöttar mig i alla mina beslut.
Och Ronit Krushka?
Vi blev förvånade att se henne.
Ronit sörjer.
Vi ska få henne att känna sig välkommen på ceremonin.
Självfallet.
Och Esti? Hon distraheras inte av att Ronit har återvänt?
Varför skulle hon det?
Det är mitt hus vi pratar om.
Jag håller ordning i det.
Bra.
Hej.
Esti? Vad har hänt?
- Mår du bra? - Inte här.
Igår-
- uppförde jag mig som en tonåring.
Jag var dum och tänkte mig inte för.
Har nån sagt nåt?
Ja! Ja, och jag bor här.
Vad har de sagt?
Rektorn, hon...
Det spelar ingen roll.
Vi måste få ett slut på det här.
- Okej. - Okej?
Jag kan inte göra det här. Det går inte.
Okej.
Vi försöker här. Vi försöker leva ett bra liv.
Jag vet.
Och jag har en djup tro.
Hashems ord är mitt liv.
Jag reser imorgon.
Jag vill inte att du åker.
Det är inte det jag vill.
Jag visste inte att det här skulle hända. Jag visste verkligen inte det.
Jag var inte ens säker på att träffa dig.
Kan vi åka nån annanstans? Kan vi åka härifrån?
Snälla. Kom.
Vi måste åka nån annanstans bara.
Kom hit.
Jag brukade tänka på ditt liv i New York.
Jag försökte föreställa mig ditt rum.
Jag höll koll på tidsskillnaden.
För att veta när du var vaken och när du sov.
Vad?
Jag tänkte på bara på när ledaren kom på oss.
Gör inte det.
Hans min.
Vad sa han?
"Hashem, döda mig!"
Åh, nej!
Det var hemskt.
Jag vill fotografera dig.
Till Jewish Messenger?
Nej.
Titta på mig.
Esti, titta på mig.
Esti?
Förlåt att jag kommer så sent.
Har du ätit nåt?
Låt bli.
Mrs Shapiro har lämnat in ett formellt klagomål om dig och Ronit.
Vad?
Gick hon till dig?
Ja.
Berätta sanningen.
Jag... Jag kysste Ronit.
Kysste du henne?
- Förlåt mig. - Esti!
- Vad gör du med oss? - Jag har försökt! Det har jag!
- Vad vill du? - Jag har försökt!
Vill du bli sårad igen?
Har Ronit bett dig att följa med henne?
Åh, Dovid.
Hon återvänder till sina vänner. Sina män.
Vad är det med dig?
Vad är det? Säg det bara.
Du kan berätta det.
- Kan jag det? - Ja.
- Vi har alltid varit ärliga. - Har vi det?
- Ja, det har vi. - Har vi det?
Jag såg till att Ronit fick veta om sin far.
- Jag ville att hon skulle komma hem. - Nej.
- Jo, det gjorde jag. - Nej.
Hon utnyttjar dig.
- Du ser det inte ens. - Ingen utnyttjar nån.
- Du är blind! - Nej!
Se på mig!
Jag ville att det skulle ske!
När vi var unga flickor...
Det var likadant då. Det har alltid varit så.
Jag har alltid velat det.
Jag tycker att du ska lämna honom.
Menar du det?
Vart ska jag ta vägen, då?
Jag är sen till skolan.
Rabbin.
Fruma.
Elliot.
Ledaren hade varit så lycklig att veta att du kom.
Jag är så glad att vi kunde komma.
Joey, tack för att du har rest så långt.
- Rabbin, jag önskar er ett långt liv. - Tack.
- Rabbin. - Tack för att du kom.
- Ledaren kommer att fattas oss. - Tack.
- Vi beklagar djupt. - Tack för att ni kom.
Mina kondoleanser.
Äter du inget?
Det är gott.
Väldigt gott.
Jag har bokat ett flyg. Jag åker ikväll.
Vad?
Vad bra.
Jag hoppas att ceremonin blir bra.
Nu blir den det.
Du, då?
Vad?
Hur ska du göra?
Jag vet inte. Det är...
Försök att förklara det för mig.
Jag kan inte.
Jag borde packa.
Hej då.
Det är väl enklare att åka, inte sant?
Nej, det är det inte.
Är du ledig?
Ursäkta.
Hallå?
Dovid?
Nej.
Nej, hon är inte med mig.
När såg du henne senast?
Hon kommer tillbaka. Var inte orolig.
- Ursäkta? - Ja.
Dovid, kan jag ringa dig när jag har gått förbi säkerhetskontrollen?
- Hej. - Hej. vart reser ni idag?
New York.
Esti!
Esti?
Jag önskar att hon aldrig hade kontaktat dig.
Jag är glad att hon gjorde det rätta.
Min pappa dog.
- Du tänkte inte ens berätta det. - Förstår du varför?
Jag skyddade min fru.
Dovid.
Jag vill att du ger mig min frihet.
Esti, kom hit.
Jag blev livrädd.
Förlåt.
Det var inte meningen att oroa dig.
Jag är gravid.
Ett barn.
Hashem vakar över oss.
Jag tycker inte att vi ska vara ihop längre.
- Det är hans önskan. - Nej.
Jag föddes in i det här samhället.
Jag hade inget val.
Jag vill att mitt barn får bestämma själv.
Vi har väntat så länge på det här.
Snälla, ge mig min frihet.
Nej, nej.
- Dovid, du kan inte... - Håll dig utanför det här!
Det kan jag inte.
Jag är ledsen.
Du kom tillbaka.
- Fruma. - Esti.
Jag vill inte göra nån upprörd, jag måste bara hedra min far.
Jag vet.
Snälla.
Varför följer du inte med till New York?
Kom till New York och var med mig.
Rav Krushkas bortgång...
lämnar oss...
i tomhet.
Förvirrade.
Idag...
tröstar vi oss med vetskapen-
- att hans arv bevaras-
- och förs vidare till nästa generation.
Jag kallar på en ny röst.
Rav Krushkas närmsta lärjunge...
spirituelle son...
och efterträdare.
Rabbin Dovid Kuperman.
Rabbin Kuperman.
Rav Krushka talade ofta om lärarens ansvar.
Ansvaret...
Förlåt, det går inte.
Ledarens enda barn, Ronit Krushka, är med oss här idag.
Ledarens sista ord till oss...
Varför valde han att diskutera tanken om val?
Och frihet?
Inget är så bräckligt-
- eller så sanningsenligt...
som den äkta frihetskänslan.
Friheten att välja.
Ledaren var en gigant i fråga om Toran.
Men det var ingen gigant vi såg kollapsa den dagen.
Det var en man.
Han pratade om änglarna och djurens åtrå.
Och med sina sista ord...
påminde han oss om det här...
Vi är fria att välja!
Du är fri.
Du är fri!
Jag kan inte ta emot äran...
eller tjänsten som man har erbjudit mig.
Jag har inte tillräckligt mycket förståelse.
Snälla, förlåt mig.
Jag ska åka.
Shalom.
Hej då, Dovid.
- God morgon. - God morgon.
God morgon.
Är det dags?
Hej då.
Må du få ett långt liv.
- Vilken terminal? - Fem, tack.
Ronit! Vänta!
Stanna. Är ni snäll och stannar bilen?
Du blir en underbar mamma.
Du kommer att vara modig och vacker.
Jag älskar dig.
Berättar du var du är?
Ja, det ska jag.
Ursäkta?
Kan vi ta en liten omväg?
Hej då, pappa.
Undertextning: Marie Roos